"Жодна очисна споруда водоканалів по всій країні не здатне видаляти ці фосфати, коли вони потрапляють у воду. Ось звідки з'являється цвітіння води, з'являються незрозумілого походження водорості і ось звідки з'являються у воді нові захворювання", - підкреслив міністр.
Проблема фосфатів у побутовій хімії, які потім потрапляють в очисні споруди, для нашої країни не нова. Ще у вересні 2008 року у Верховній Раді було зареєстровано постанову про розроблення Загальнодержавної програми щодо зменшення та поступового припинення використання в Україні миючих засобів на основі фосфатів.
Автор документа депутат Ігор Лисов акцентував увагу на тому, що "більшість миючих засобів, що реалізуються на споживчому ринку України, а їх обсяг за даними експертів складає 350-450 тис. тонн на рік, містять максимальну кількість фосфатних сполук. Ця цифра з кожним роком зростає, хоча в Україні відсутній реальний статистичний облік обсягів виробництва, використання, імпорту та експорту миючих засобів взагалі. З них половина потрапляє на ринок України нелегальним шляхом.
При цьому основна частина цих фосфатів, зрештою, потрапляє через стічні води на очисні споруди. А враховуючи, що більшість каналізаційних мереж і споруд в країні вводилися в експлуатацію з відповідними розрахунками навантажень ще за радянських часів, основний обсяг цих сполук, не затримуючись, потрапляє відразу у відкриті водойми.
"За даними експертів, близько 60% загального фосфору, що міститься миючих засобів на основі фосфатів, потрапляє з каналізаційними стічними водами у водойми. Це викликає інтенсивне розмноження синьо-зелених водоростей, що призводить до різкого зниження вмісту розчиненого кисню, що, в свою чергу, сприяє підвищенню евтрофікації (цвітіння) водойм і призводить до мору риби і "відмирання водойм", - наголошується в пояснювальній записці до документа.
Дана постанова, прийнята 15 червня 2010 року, зобов'язує Кабінет міністрів до 1 травня 2011 року розробити зазначену Загальнодержавну програму.
Як видно з вищевказаної записки, на тлі роками не вирішуваної проблеми з фосфатами, відкритим залишається питання про експертне дослідження ринку миючих засобів в Україні. Витяги з нечисленних доповідей на профільних конференціях дають підставу припустити, що цей ринок ділиться в основному між іноземними виробниками (P & G, Henkel, SC Johnson, Benckiser, Unilever, Amway та ін). Вважається, що тільки вони покривають своєю продукцією 75% вітчизняного ринку миючих засобів.
Одночасно, цілий ряд експертів на ринку розповіли про те, що практично всі найбільші гравці (якщо не враховувати фальсифікат під відомими брендами) мають виробничу базу в Україну. Хоча структуру цього ринку напевно не знає мабуть ніхто. Так само як і його обсяг у грошовому вираженні.
"Цих цифр в Україні немає. Я свого часу дізнавалася навіть в митниці. Є просто статистика з ввезення і вивезення", - сказала радник глави правління ПАТ АК "Київводоканал" з інформаційної політики Вікторія Яковлєва.
У такому випадку, обмеження імпорту навряд чи зіграє якусь істотну роль у вирішенні проблеми. "Можливо, вони хочуть мати якийсь відсоток від цього імпорту. Тобто ввести певне додаткове мито на ці товари, і ці гроші повернути на природоохоронні дії", - вважає Наталія Чіжмакова, асистент координатора напрямку "Питна вода та санітарія" Всеукраїнської екологічної громадської організації "МАМА-86".
Що ж стосується передбачуваних обсягів додаткових надходжень до бюджету в результаті встановлення мит на миючі фосфатовмісні засоби, то про це частково дозволяють судити дані Держстату. Згідно з ними, тільки за перше півріччя-2011 Україна імпортувала мила і миючих засобів на 203 млн дол. проти 153 млн дол. за аналогічний період 2010 року.