Країни Центральної Азії більше не «в глухомані», вони співпрацюють і диверсифікують свою діяльність, часто далеко від Росії.
Протягом десятиліть Росія, Китай та Захід змагалися за вплив у Центральній Азії. Але, незважаючи на свої амбіції щодо зміцнення своєї присутності у цьому стратегічно важливому регіоні, Казахстан, Узбекистан, Киргизстан, Таджикистан та Туркменістан зосереджені на зміцненні регіональних зв'язків у своїх власних інтересах.
Росія, колись великий гравець у Центральній Азії, трохи втратила свої позиції в регіоні після початку війни в Україні. Китай, Туреччина та Європейський Союз тепер прагнуть зміцнити свої позиції у Центральній Азії. Енергетичні ресурси мають велике значення для кожної з них з огляду на те, що в регіоні знаходиться близько 20% світових запасів урану, 17,2% нафти та 7% природного газу.
Регіональні лідери підписали низку документів, які мають допомогти їхнім країнам розробляти спільні економічні та енергетичні проєкти.
Усвідомлюючи це, регіональні лідери — особливо країн, які багаті на енергоресурси — прагнуть позиціонувати свої країни як важливих гравців у коригуванні міжнародної політичної та економічної структури. Регіональні лідери підписали низку документів, які мають допомогти їхнім країнам розвивати спільні економічні та енергетичні проєкти — від реалізації зеленого порядку денного до подальшого розвитку Транскаспійського міжнародного транспортного маршруту, який також називається Серединним коридором. У серпні президенти Казахстану, Узбекистану, Киргизстану, Таджикистану та Туркменістану зібралися в Астані для чергових переговорів.
Казахстан, як господар заходу, вже висунув низку ініціатив щодо просування регіональної інтеграції та взаємопов'язаності. У грудні 2022 року президент Казахстану Касим-Жомарт Токаєв та його узбецький колега Шавкат Мірзійоєв підписали угоду про партнерство, а Астана вже перебуває в номінально союзницьких відносинах з іншими країнами Центральної Азії (за винятком постійно нейтрального Туркменістану) через Організацію Договору про колективну безпеку.
«Особливо актуальним стає створення регіональної архітектури безпеки, у тому числі шляхом розробки каталогу ризиків безпеки для Центральної Азії», - наголосив Токаєв.
![Президент Казахстану Касим-Жомарт Токаєв (ліворуч) і президент Азербайджану Ільхам Алієв (праворуч) під час заяв для преси, 11 березня 2024 р. (Офіційний сайт президента Азербайджану)](/images/articles/2-08-24/d918ba4273122c9c4f89651bee0c1d72.jpg)
Влада Казахстану вже розробила стратегію «Центральна Азія 2040» для розвитку регіонального співробітництва, ухвалення якої може мати концептуальне значення для регіону. Відповідно до своєї прагматичної зовнішньої політики, Астана активно просуває співпрацю, діалог і процвітання між усіма сторонами, а не конкуренцію.
Як неодноразово заявляв Токаєв, Казахстан прагне замінити «Велику гру» — суперництво між Британською та Російською імперіями з 19 століття за вплив у Центральній Азії — на «Велику вигоду для всіх у серці Євразії». Зусилля Астани у цій галузі мають потенціал позиціонувати її як регіонального лідера.
За словами заступника міністра закордонних справ Казахстану Романа Василенка, на нещодавній зустрічі його начальника Мурата Нуртлеу з Верховним представником ЄС із закордонних справ та безпекової політики Жозепом Боррелем європейські чиновники заявили, що «Раніше Казахстан був у центрі глушини, а тепер він у центрі світу». Саміт в Астані вкотре показав, що Казахстан продовжує перетворюватися на середню державу.
Участь президента Азербайджану Ільхама Алієва в саміті, а також запланована зустріч прем'єр-міністра Японії Фуміо Кісіди з лідерами Центральної Азії (хоча його поїздка до Астани була відкладена через попередження про землетрус і тепер це залежатиме від його наступника), наочно демонструє амбіції обох лідерів щодо розвитку тісніших зв'язків із Центральною Азією. У той час як Токіо, як повідомляється, прагне врівноважити зростаючий вплив Китаю в регіоні, а також знайти нові ринки для своєї економіки, інтереси Баку в Центральній Азії залишаються переважно пов'язаними з енергетикою.
Оскільки Європейський Союз прагне покласти край - або принаймні значно зменшити - свою залежність від російських енергоносіїв, він розглядає Центральну Азію як важливого виробника не лише викопного палива, а й «зеленої» електроенергії.
Азербайджан, Казахстан та Узбекистан нещодавно домовилися про створення спільного підприємства для експорту зеленої енергії до Європи. Але це довгостроковий процес. У той же час три країни повинні будуть розвивати свій власний сектор зеленої енергетики і прокладати підводний кабель від Каспійського моря до Чорного моря, а потім далі вниз до Європи.
Як зазначив Токаєв, будівництва ГЕС Камбарату-1 у Киргизстані та Рогунській ГЕС у Таджикистані можуть стати регіональними «енергетичними проєктами століття». Однак, хоча очікується, що енергетика залишиться основним двигуном зовнішньої політики країн Центральної Азії, підтримання миру та стабільності в регіоні в умовах геополітичної невизначеності, ймовірно, буде їхнім головним пріоритетом у найближчі місяці та роки.
Однак це не означає, що Казахстан чи інші партнери Москви з ОДКБ у Центральній Азії найближчим часом залишать організацію, де домінує Росія. Хоча нещодавнє вторгнення України в Курську область Росії показує, що ОДКБ існує тільки на папері, і що жоден з її членів не готовий втручатися та захищати свого номінального союзника, наразі держави Центральної Азії, швидше за все, продовжать дотримуватись прагматичного підходу та прагнути зберегти добрі стосунки з Москвою.
Той факт, що лідери країн Центральної Азії говорили російською мовою під час саміту в Астані, а всі офіційні вивіски на конференції велися як казахською, так і російською мовами, показує, що потенційний вихід з геополітичної орбіти Москви буде тривалим і дуже повільним процесом.